Попович, Я. М. Профілактика тромбоемболії легеневої артерії на тлі трансфасціального тромбозу [Текст] / Я. М. Попович> // Серце і судини. - 2018. - № 1. - С. 58-64. - Бібліогр. в кінці ст. MeSH-головна: ПОЛАЯ ВЕНА, НИЖНЯЯ -- VENA CAVA, INFERIOR (патология, патофизиология, хирургия) ЛЕГОЧНАЯ АРТЕРИЯ -- PULMONARY ARTERY (патология, патофизиология) ТРОМБОЭМБОЛИЯ -- THROMBOEMBOLISM (профилактика и контроль, этиология) Анотація: Мета роботи - обгрунтувати показання до хірургічної профілактики тромбоемболії легеневої артерії за трансфасціальних тромбозів (ТТ) у системі нижньої порожнистої вени. Проаналізовано результати обстеження та хірургічного лікування 125 пацієнтів із ТТ, пролікованих у відділенні хірургії судин Закарпатської обласної клінічної лікарні ім. А. Новака протягом 1995 - 2014 рр. Чоловіків було 47 (37,6 %), жінок 78 (62,4 %) віком від 16 до 83 років, у середньому (53,0 +- 2,5) року. Частота ТТ серед усіх пролікованих пацієнтів (n = 1601) з гострим варикотромбофлебітом за згаданий період - 7,8 % спостережень. Для обстеження хворих застосували лабораторні й інструментальні методи дослідження: ультразвукову допплерографію та ультразвукове дуплексне сканування (Aloka-3500, Японія; My Lab-50, Італія; HDI-1500 ATL- Philips; Ultima Pro-30, z.one Ultra, Zonare Medical Systems Inc., США). У 62 (49,6 %) пацієнтів поширення тромботичного процесу на глибоку венозну систему відбувалося в ділянці сафено-феморального співгирла з переходом на загальну стегнову вену, довжина рухомої частини тромботичних мас (ТМ) варіювала від 1,5 до 7,5 см, у середньому (4,2 +- 0,7) см. У 54 (87,1 %) пацієнтів за поширення рухомої верхівки ТМ за межі сафено-феморального співгирла довжиною до 3 см тромбектомію вдалося виконати через гирло великої підшкірної вени на висоті проби Вальсальви. У 8 (12,9 %) пацієнтів з метою тромбектомії виконали венотомний розріз загальної стегнової вени. У 20 (16,0 %) хворих поширення тромботичного процесу на глибоку венозну систему спостерігали в ділянці сафено-поплітеального співгирла з переходом на підколінну вену. Довжина рухомої частини ТМ у разі поширення через сафено-поплітеальне співгирло варіювала від 1,5 до 5,5 см, у середньому (3,3 +- 0,5) см. У 15 (75,0 %) пацієнтів вдалося виконати тромбектомію з підколінної вени через гирло малої підшкірної вени, а у 5 (25,0 %) під час тромбектомії виконували венотомію підколінної вени. Перехід тромботичного ураження через перфорантні вени гомілки виявили у 43 (34,4 %) пацієнтів. При цьому верхівка ТМ локалізувалася в гомілкових венах у 7 (16,3 %), у суральних венах - у 16 (37,2 %), у підколінній вені - у 17 (39,5 %) та у поверхневій стегновій вені - у 3 (7,0 %) пацієнтів. У 7 хворих за локалізації верхівки ТМ у перфорантній вені виконували тромбектомію з останньої під час компресії литкових м’язів та лігування перфорантної вени. У разі переходу ТМ через перфорантні вени на гомілкові вени у 7 пацієнтів виконали лігування підколінної вени нижче від впадіння малої підшкірної вени з метою профілактики тромбоемболії легеневої артерії. У 26 пацієнтів виконали відкриту тромбектомію з підколінної вени або сурального венозного синуса за допомогою венотомії з наступним лігуванням уражених венозних синусів. У 3 пацієнтів у разі поширення процесу на підколінну й поверхневу стегнову вену виконали лігування останньої нижче від впадіння гирла глибокої стегнової вени. Висновки: у випадку трансфасціального тромбозу з метою профілактики тромбоемболії легеневої артерії слід розширити об’єм оперативного втручання. Пацієнтам із ТТ незалежно від радикальності операції слід призначити лікування, як за тромбозу глибоких вен Вільних прим. немає |